Vilken är bäst? En Ferrari 360 eller den nya Aston Martin Vantage?
Vilken är snabbast? En sån här?
Eller en sån här?
Vilken vill du helst ha? En sån här?
Eller en sån här?
Vilken bil är bäst offroad? Den här?
Eller den här?
Förmodligen inte den här.
På tal om krascher... Vilken är bäst? Den här?
Eller den här?
Så många frågor att besvara på en timme.
Bäst vi börjar.
Vi börjar med kanske den äldsta tvistefrågan av dem alla.
Vad är snabbast? Motorcykeln?
Eller bilen?
För att få veta det har vi åkt till Thruxton—banan i Hampshire.
Banan har lite av varje.
Långsamma kurvor.
Snabba kurvor.
En rakasom är lite böjd.
Och en otäck liten chikan.
För attfå veta vad som är snabbast togjag hitvägmotorcyklarnaskung.
Yamaha R1.
Och en Porsche Carrera 4—
—som inte är gatbilskungen.
Den har fyrhjulsdrift, vilket på torr bana gör den långsammare.
Jag ska inte köra hojen, för jag är heterosexuell—
—och trivs inte i gummibyxor.
Så det jobbet får Niall MacKenzie.
Niall är en brunett med måtten 100—75—75—
—och han är trefaldig brittisk Superbike—mästare.
Hansmellannamn är McFarlane och han säger—
—att hans dröm är att odla ett avocadoträd från en kärna.
Jag kan köra bilen, men det måste gå fort—
—så jag ger nycklarna till min gamle kompis Jason Plato.
Jason har en näsa på 90 cm—
—och har i tre år tävlat i BTCC.
Hansmål är attvinna mästerskapet.
Det är ingredienserna. Om 90 sekunder hoppas jag—
—att Jason i häckmotorbilen har visat att Englands motorcyklister...
...är ett gäng fjollor.
Hojen startade snabbare—
—men den görju 0—100 på 3,2 sekunder—
—och Porschen behöver 5,2 sekunder.
Men när de skulle till att bromsa så var det nåt helt annat.
Och svisch — bilen for förbi!
Heja bilen, heja, heja!
Se på den digitala hastighetsmätaren i nedre vänstra hörnet.
193 kilometer i timmen—
—och Niall bromsar i en kurva som bilen inte ensmärker.
Bilen har fyra breda däck och därför bättre grepp i kurvorna.
Men på den böjda rakan susar den lätta hojen upp i ledningen—
—i fantastiska 245 kilometer i timmen.
Bara chikanen kvar nu och sen en tokspurttill mållinjen.
HejaJason!
Han höll på atttappa den när han gickförbi på yttern. Heja Niall!
Jason är ute i gräset och du har...
...inte vad som krävs.
Verkligen "wow".
Bilen körde Thruxton—banan på 1 minut och 35,53 sekunder—
—och motorcykeln gick i mål trekvartssekund senare.
Men deträcker och motorcyklister överallt kan... hålla käft.
Detvar bättre. Detta är en Mitsubishi Evo Vl—
—en gatversion av den snabbaste rallybilen på Gudsjord.
Den har en turbo stor som Devon, aktiv girkontroll och fyrhjulsdrift.
Det ärju bra, men håll med om att den är ofantligtvulgär.
För samma pengar kan man få en Alfa Romeo GTV6—
—som inte har aktiv girkontroll eller turbo och barafyrhjulsdrift.
Men den har ett utseende som får en man attvilja kissa påsig.
Samma sak med den här duon.
Här har vi en Subaru lmpreza 22B som har en knapp på instrumentbrädan.
Trycker man på den så sprutas iskallt vatten över laddluftkylaren.
Sen har vi en BMW M Coupé, som kastar sig in i striden—
—utan nåt farligare än en massa krom runt sina mätare.
Det jag vill veta är:
Vilket vinner? Japansk högteknologi eller europeisk stil?
I en kappkörning ser vi atttrots greppfördelarna—
—så får Subarun med 280 hästar spela andrafiolen—
—med BMW: N med 320 hästar.
För att kolla kurvtagningen fickjag sällskap av Kelvin Burt—
—och Mike Cross, Jaguarschefstestförare.
Detförsta vi alla märkte var Subaruns otroliga grepp.
Vi har alla hört om lmpreza 22B—
—men jag hade aldrig kört den förut.
Jag väntade mig mycket, men inte så här mycket.
Gasa bara och man når varvspärren.
Jag lägger in trean. Räkna själva.
Varvspärren. Så snabbt växlar den.
Den tar naturlagarna och skrotar dem.
Man hör däcken kvittra som undulater—
—men när man sitter här känns den inte alls okontrollerad.
Jag tror att på vår egen lilla flygfältsbana—
—så är den här herre på täppan. Absolut.
Den är fantastisk. Men ska man bara iväg och köpa mjölk...
...så hade man gjort så hela tiden.
Evo VI är fantastisk. Det är som att köra en bil—
—som kraschat in i en bildelsbutik och alla delar har fastnat på den.
Den är inte lika snabb som Subarun, men har en fantastisk egenskap.
Jag håller nu 160 km/h.
Stilla. Den kan slita mjälten ur en.
Den är helt otrolig. Den ser ut som en vanlig tvåliters familjesedan.
Dess aktiva girkontroll ger den nog lite bättre grepp än Subarun.
När bakvagnen sticker ut ska man inte parera med ratten.
Man låter elektroniken fixa det.
Japanerna är inte så dumma. Kolla. Jag parerar inte med ratten.
Den fixade det. Såg ni?
Den som får ut bakvagnen på den på allmän väg—
—förs bort av män i vita rockar. Och med all rätt.
BMW:n. Ritad av tyskar, körd av idioter.
Hemsk kombination, men den här...
Den här är rätt fräck.
Med sina 320 hästar är den snabbast.
Och den är mest komfortabel, den man helst kör till Skottland i.
Och när man kommer till Skottland gör man så här...
Den är en av de mest lättkörda och förtjusande små bilar—
—som man kan tänka sig.
Man kör fram till kurvan, växlar ner—
—kör i en rak linje och tar kurvan utan gaspådrag. Då sticker bakvagnen.
Sen behöver man bara hålla sladden så länge man vill.
Tills bensinen tar slut.
Köregenskaperna...
Starka ord, men de är fulländade.
Om man är en buse är de fulländade.
Till slut Alfan, som är ursnygg—
—men den har dolda kvaliteter.
Det är otroligt mycket mer än ett vackert ansikte.
Den har en snygg motor också. Och vilken motor!
Gasresponsen är ursnabb.
Pedalerna är som gjorda för häl—tå. Svänger vänster... Ingenting.
Understyrning, understyrning, understyrning.
Det är inte en bil man kraschar lätt.
Jag har provat allt i min begränsade repertoar—
—för att få den att göra nåt annat än att hålla sig på banan—
—men den vägrar.
Jag har kört roligare bilar, men säker är den.
Den är säker.
Det här blir ingen bra slutsats.
Med tanke på grepp och terrängkörning måste man välja en av japanerna.
De kan ge mer än 1G i kurvorna.
Evo VI gör 0—100 och tillbaka till 0 på 6,7 sekunder.
Vilken är bäst? Den där.
Men om man vill köra sidledes överallt ska man välja BMW:n.
Den är enormt rolig. Och sen har vi Alfan.
Vad tar den med sig till festen? Det är den obligatoriska bruden.
Den är ju italiensk och när det gäller stil—
—får italienarna alltid rätt på det.
NÄR BILARÄR EN PASSION
ÄR BRÄNSLET FRÅN SHELL
Det är dagsFerraridags, dregeldags.
Och här är den nya360:an.
Den kombinerar Evonsslagkraft med M Coupénskörglädje.
Och det är en Ferrari, vilket gör mig heltsvag i knäna.
En sån kombination gör väl detta—
—till världens mest eftertraktade bil?
Jo, men inte nödvändigtvis.
För det har kommit en stor, brittisk inkräktare.
Det här är som ni alla vet en Aston Martin DB7.
Fast ändå inte. Det är en DB7 Vantage.
Ettrullande åskväder som kostar nästan exaktsom Ferrarin—
—men den har ännu mer slagkraft.
Vi tar en titt på vad vi pratar om.
Det där är en sexliters V12:a—
—som skapats genom att man har svetsat ihop två Mondeo—V6:or.
Skoja inte. För det första är det inget fel på en Mondeo—V6:a—
—och för det andra så byggdes den av Cosworth.
Men frågan är—
—om den brittiska arbetshästen kan slå det italienskafullblodet.
I ettrace 0—100 är det dött lopp.
Båda klarar det på 4,6 sekunder, men sen drar Ferrarin ifrån.
Astonen har måhända 420 hästar och Ferrarin bara 400—
—men 360:an är lättsom linguini och Astonen är 100% brittiskt nötkött.
Denna nya Vantage är inte likasnygg som en standard—DB7.
Men vad är väl det? Och 360:an är inte lika tjusig som 355:an.
De har lyftupp nosen.
De har gjortkupén stor nogför ett golfset.
Men de har låtit praktiska hänsyn komma i vägen för ren konst.
Fast den ärju inte ful, så här har vi alltså—
—de tvåsnyggaste och snabbaste bilar som kan köpasför pengar.
Vi tittar på Astonen först.
Inuti är det trä och läder. Det är mycket brittiskt.
Men även om det finns två pyttesmå säten där bak—
—så är det en trång tvåsitsig bil.
Motordatorn sitter under framsätet—
—så takhöjden är minimal.
Kör man den längre än en halvtimme ser ens hår ut som ett städ.
Otroligt nog är Ferrarin rymligare.
Titta, jag kunde haft hatt på mig.
Och se på allt aluminium och läder.
Den har till och med radio. Helt fantastiskt.
Man bara kastar in den i kurvan.
Sen är det som att dirigera världens mest perfekt synkroniserade orkester.
Varenda liten del—
—verkar jobba i perfekt harmoni med alla andra små delar.
Lite överstyrning... Jag parerar lite.
Men allt är inte bra. Jag gillar inte det billiga digitaluret.
Och jag avskyr den spakstyrda växellådan.
Jag ska visa problemet. Att växla ner går bra.
Man trycker här till vänster och gasen svarar på varje växling.
Det är jättebra.
Men det finns ett problem när man växlar upp igen.
Jag ska visa det för er.
Då kör vi. Ner med foten.
Och in i femman...
Det är hemskt!
De säger att 70% av alla köpare väljer den här växellådan—
—och inte en vanlig manuell låda. De är idioter, de är dårar.
Den här bilen förvandlar en klumpnäve—
—till den mest delikata fläskfilé.
Och dränker den sen i snor. Jag hatar den här växellådan!
Menjag hittar inget somjag ogillar med Vantagen.
Att köra Ferrarin är som att köra en gräshoppa.
Den skuttar från hörn till hörn.
Den skriker åt en och viftar med armarna.
Astonen är helt annorlunda.
Den är lugnande. Den masserar in barnolja i ens axlar.
Där är överstyrningen... Jag parerar lite.
Jag har kört vildare bibliotek.
Jag körde runt i dem en hel dag och slutsatsen förvånade mig.
Omjagfick behålla en av dem—
—skullejag, Jeremy Clarkson, Ferrarifantasten—
—välja en Aston Martin Vantage.
Trots Ferraris försök att göra 360:an mer användarvänlig—
—så är det här bilen man hade valt att köra till vardags.
Den är mycket lättare att köra på gränsen och den är snyggare.
För mig är utseendet halva grejen med en Ferrari.
328:an är urtjusig. 355:an är fantastisk.
Och sen är det 360:an...
Två timmar en solig söndageftermiddag när man bara vill köra jävelen—
—så manglar den Astonen.
Men jag är rädd—
—att tiden har tärt hårt på Ferrarin. Den har förlorat sitt utseende.
Men det kunde ha varitvärre. Den kunde hasett utså här.
Den gör 225 km/h och 0—100 på 6,6 sekunder.
Den väger tre ton.
Det är en Lamborghini LM 002.
Vilken maskin!
Lamborghinisterrängbil byggdesför armén.
Italienssvar på USA: SHummer.
Khadaffi köpte ett par, men som militärfordon slog den aldrig—
—för om du hittar en soldat liten nog att rymmas i det trånga förarsätet—
—så är han inte stark nog att trampa ner kopplingspedalen.
Så de försökte sälja den till privatpersoner—
—som skrämdesfrån vettet av dessstorlek.
Allt med den är enormt.
Gångjärnen ser ut att komma från en lada från 1600—talet.
Sen är det de jättelika däcken. De har kolfibersidor—
—och en kant för körning i mjuk sand.
De kostar 1500 pund styck.
Under huven hittar vi samma 5,7—liters—
—48—ventilars V12:a som sitter i en Diablo.
Men i den här har den trimmats ner för att ge 445 hästar—
—och den sitter så högt att man kan köra i en meter djupt vatten.
Sen kan man leka "hitta oljestickan".
När man letar kan man bo i kylaren.
Inuti finns det förvånansvärt nog bara plats för fyra personer.
Men på flaket hittar vi säten till fyra till—
—som gillar att åka al fresco.
Här under har vi bränsletanken i vilken en full tank—
—kostar 200 pund.
200 pund för att fylla tanken!
De slutade tillverka den för tio år sen—
—men någrafinnskvar som skrämmer barn—
—och får andra bilister att backa.
Jag kör på en typisk bakgata i London—
—och en bil kommer från andra hållet.
Det är nu två, tre, fem bilar som kommer från andra hållet.
Vem kommer att backa, tror ni?
De eller jag?
Hela vägen tillbaka. Hela vägen.
Så det här kan vara världensbästa terrängbil.
Men otroligt nog är det inte den snabbaste.
Det är den här.
Det ni ser här är Colin McRaes uppfattning om en terrängbil.
Den har bara en tvålitersmotor, men tack vare turboladdaren—
—skickar den 300 hästar till fyrhjulsdriften.
Och deträcker för att en man skaskita påsig.
Här sitter jag bredvid rallyhjälten.
Men på en ovanlig plats, får jag väl säga.
Silverstone!
Silverstone är en racerbana.
Även om rallybilar kan utrustas medstörre bromsar och feta däck—
—så är det inte deras grej.
Så vad gör vi här då?
Vad är detsom händer?
Vi ska köra en tävling—
—vars like aldrig har provats någonstans någonsin förr.
Det här är en karta över Silverstone. Vid startlinjen ser ni tre prickar.
Den gröna pricken är denna V6 Ford Cougar—
—som jag ska köra runt banan så fort jag kan.
Den gula pricken är Colins Ford Focus.
Den röda är denna Stewart Ford med en V10—motor på 800 hästar.
Och föraren? Det är ju Johnny Herbert!
Okej, killar, är vi klara?
Klara, färdiga, gå!
Då så... kom igen!
Ett fyrbent djur som skäller.
Än syns de inte till.
Åsna?
Nej, det är för få bokstäver. Vill du sätta iväg efter honom?
De stördesinte av min tjuvstart.
Colin hade inte ens fått påsig hjälmen.
Jag börjar förstå hur det känns att ensamsegla jorden runt.
Det är bara jag här ute. Bara jag och min maskin!
Vi närmar oss Hangar—rakan.
Med alla hästar tuggar Focusen sig igenom länder som vore de kex.
Men han gav mig ettförsprång på 44 sekunder, för tusan!
Jag har 170 hästar i min Cougar. Det här är ingen slöfock.
—Det är inte Johnny heller. —En elefant? De skäller säkert.
Precis vad jag behöver. Våt bana.
Nu vet jag. Hund.
Nu hörde jag formel 1—bilen starta, men jag är redan halvvägs runt banan.
Han måste köra dubbelt så snabbt som jag bara för att komma ikapp.
Och det är en sak att komma ikapp och en helt annan att köra om.
Colin älskade den halvvåta banan och sladdade runt—som Johnny.
Formel 1—bilen är blixtsnabb, menjag visste—
—att han startade en minut och 20 sekunder efter mig.
Han hade inte en chans.
Kom igen. Under bron.
Jag ser dem fortfarande inte. Vi är i kurvpartiet.
Jag hade bara tre kurvor kvar, och Colin var bara vid Abbey.
Johnny syntesinte till. Men då...
Jag tror att jag ser Focusen.
Focusen är mig i hälarna. Jag missade helt i kurvan.
Han tar mig!
Han har en tvåliters motor och han jagar mig. Kom igen!
Mer grepp, mer fart, mer vad som helst. Kom igen.
Det är den sista kurvan. Jag vinner!
Jag vinner, jag vinner! Nej, det gör jag inte.
Formel 1—bilen klarade ettvarv på 1 minut och 33,82 sekunder.
Colin var otroliga 37 sekunder långsammare—
—ochjag var patetisk. Jag kunde lika gärna ha backat.
Dessa bilder från Colinsbil visar Stewart—Fordens otroligafart.
Här ser man fartskillnaden i de sista två kurvorna.
Vi kommer in i bild samtidigt. Se vem som försvinner först.
För attfirasin förkrossande seger flippade Johnny ut helt.
Somstraffför attjag hade körti vägen—
—bjöd Colin mig på ettvarv. Eller 30.
Cougarn är en jättebra bil, men i dag blev den helt utklassad.
Jag skulle ha haft en sån här.
Det är en australisk Holden HSV—
—som togsfram för att göra det här.
Detta är nog den minst kända motortävlingen.
JamesHarvey 1000.
Det körspå en 6,5 km lång bergsbana.
Och bilarna kommer upp i farter över 270 km/h.
Men man ser inte baraförarna köra.
Kommentatorerna kan intervjua dem om incidenter när loppet pågår.
Jag körde uppjämsidesJohn och då prejade han mig.
Vi har precis pratat med honom. Han sa att det var ditt fel.
Just liktJohn.
Nu närmar du sig en härlig skylt. Vad står det på den?
Sista varvet.
Det är en suverän tävling. Olyckorna är magnifika—
—det ärjämnt och herre på täppan är en Holden V8.
En bil som man nu kan köpa här i England.
Första intrycket är inte bra.
Den liknar en Vauxhall Omega med fånigasilver—sidokjolar.
Men låt er inte luras, för det är en tvättäkta kontinentkrossare.
Tjajkovskij gav oss 1812—symfonin, Led Zeppelin gav oss "Black Dog".
Och Holden har gett oss den här.
Det är ljudetfrån en 5,7 liters V8:asom ger 300 hästkrafter.
Deträcker för attvälta upp och ner på nånsby.
Det här är den lilla orten Barnsley innanjag körde igenom i min Holden.
Och här är den efteråt.
Bilen har en enäggstvilling: Den gamla Aston Martin Vantage.
De låter exakt likadant, den sexväxlade lådan kännslikadan—
—och båda kännsstörre än de är.
Och det är en rättstor bedrift, för den är faktiskträttstor.
Man tror den ska läggasig ner och dö så fort den körsin i en kurva.
Men icke. Den kanske liknar enjetdriven bulldozer—
—men den tar kurvor som en hund.
När du fått nog av att tokköra—
—som om du hade eld i baken—
—så lägger du lugnt in sexan så att du i 80 km/h—
—gör 1000 varv.
Du skruvar upp luftkonditioneringen en smula—
—och rullar hem i nästan total tystnad.
Det är som att köra en katedral, men i stället för en träbänk—
—har man ett fantastiskt säte som smiter åt om rumpa och rygg.
Det är som att sitta på Claudia Schiffer.
Där har ni den.
Fyra dörrar, 0—100 på 6 sekunder och en toppfartpå 256 km/h.
Allt dettaför under 40000 pund.
Jag kämpade för att hitta en bil som kunde strida med den—
—men jag hittade ingen.
Och vem vill ha en strid när man kan få ett krig?
I 50 år har Jaguar och BMW jagatsammaslagskunder—
—med sammaslagsbilar.
BMWskryter med att ElvisPresley hade en sån här.
Och Jaguar säger. "Jo, men Frank Sinatra hade en sån här."
Vi börjar med BMW:n.
Denna 507:a hade en 3,2—liters V8:a på 150 hästkrafter—
—och den gjorde 217 km/h.
Även om detvar sin tids drömbil såldes det bara 253 av den.
Kanske för att den 1953 kostade otroliga 4000 pund.
Åtta år senare kom Jaguaren som kostade hälften—
—och som hade mer effekt.
Den gjorde inte de 240 km/h som Jaguar hävdade—
—men detvar designen—
—som fick vuxna män attfalla på knä och gråta.
Jaguar förorenade E—typens själ genom att lägga en V12:a i den—
—men det gjorde inget, för när den här kom 1974...
Det är den sista E—typen som gjordes.
Då hade BMW släppt idén om tvåsitsiga cabrioleter—
—och börjat tävla i Touring Car—mästerskapet.
I åratal var det de för helaslanten. Förstmed CSL Batmobilen—
—och sen med CSi, som seshär.
Men sen dök Jaguar upp med ett par V12—drivnaXJS—
—och 1982 gick titeln till Coventry.
De två kämparna har också utkämpat konflikten i krig.
BMWbyggde motorn i denna Focke—Wulf 190.
Detsatt en 4,2—litersJaguar—sexa i dennaScorpion—stridsvagn.
Men tvisten är inte avgjord.
BMWhar sagt att den nya Z8:an är mycket mer än JamesBondsnya kärra.
De ska tillverka den med en femliters V8:a.
Varför ska de det?
Jaguar har precisbyggt ettjaktplan för vägbruk.
Bilen heter XK180.
Den föddes när ett gäng karlar började samlas på lördagmorgnar—
—på Jaguarfabriken.
De kallades "lördagsmorgonklubben".
Nu har de blivit officiellt erkända som "Special Vehicle Operations".
Det är ett bra namn, för det här är ett mycket speciellt fordon.
Det är svårt att tro att det bara finns en avkortad XK 8—
—under denna vackra kaross.
Den känns så annorlunda. Den känns så levande.
Jag vande mig vid högljudda bilar i en Holden.
Men det här är i en klass för sig.
Om ni kan tänka er Prodigy spela live i avgasröret på en TVR—
—så är ni ändå bara halvvägs.
Jag tänkte spela musik nu, men Jaguaren tog med sin egen.
Brister? Även om köregenskaperna är helt enastående—
—är den svår att placera på vägen, för vindrutan förvränger allt.
Det är som att genom en mjölkflaske— botten se världen snabbspolas.
Rutan kunde ha varitrakare—
—men då hade bilen inte varit likasnygg.
Och den är snygg.
Jättesnygg.
Under huven hittar vi Jaguars fyraliters kompressormatade V8:a.
Fast här är kompressorn större—
—och allt EU—avgasreningstjafs har kastats.
Det är därför den heter XK 180.
För att den gör 180 miles i timmen.
Synd att de aldrig ska serietillverka den.
Sorgligt, men i dettredje årtusendet ska kriget mellan Jaguar och BMW—
—utkämpasmed fyra dörrar.
BMWhar sin nya 400—hästarsM5:a.
Och Jaguar har dennaXJR med 370 hästar.
På ett helt opartisktsätt visar vi derasspecifikationer.
400 HK, 0—100: 5,3 SEKUNDER TOPPFART: 250
PRIS: 59995 PUND
370 HK, 0—100: 5,3 SEKUNDER TOPPFART: 250
PRIS: 51705 PUND
Om jag ska välja en vinnare så tar jag Jaggan. Jag är en Jaguar—man.
Men vi behöver lite motvikt.
Och här kommer han.
Det är min gamle sparringpartner från Top Gear, Tiff Needell.
—Hans skjorta är fulare än vanligt. —Jag är fortfarande med i Top Gear.
Ja, men du har det inte på dig. Hoppa in i din vulgära BWM igen.
—Berätta för publiken hurdan den är. —Det ska bli ett nöje, Jeremy.
Denna M5 är helt suverän.
Det är en fantastisk maskin.
På den här banan i Millbrook—
—satte jag det nya snittfartsrekordet för standardbilar med 312 km/h.
Och när jag nu cruisar runt i ynka 190 km/h i M5:an—
—känns det som att köra i 110 knyck på motorvägen.
Den går så mjukt och är så tyst.
Det här är helt enkelt i alla avseenden en lysande bil.
Åh nej!
Kom igen, Tiff! Flytta på din usla Wehrmacht—stabsbil!
Okej... smaka på det här!
Han flyttar sig inte. Det ser ut att bli tävling.
Åh nej! Jag har nått fartspärren på 250 km/h.
Nej!
Jag måste släppa förbi honom.
Han flyttar sig. Jag tar honom. Åh nej!
Jag har nått fartspärren på 250 knyck!
Kom igen!
Han har också fartspärr. Vi får väl säga oavgjort då.
Vi ska visa honom nån annanstans.
Mycket imponerande, men Jaguaren kan också göra powersladdar.
Och till och med iförda hjälm ute på Alpine—testbanan—
—kan du inte skaka av dig mig.
Är det det bästa du förmår, Tiff? Det är patetiskt!
Kom igen, kom igen!
Jag fattar inte att han hänger med med all ölmage som han släpar på.
Jag ska anstränga mig lite mer.
Otroligt! Man får direkt... kraften från fyralitersmotorn med kompressor.
Sen rider man på en vridmomentvåg in i nästa kurva.
Det är verkligen den mest otroliga—
—häftiga och underbara maskinen. Jag avgudar den.
Den är fantastisk! Det är en fyradörrars sedan med 400 hästar—
—från sin femliters V8:a. Och den har massor av vridmoment—
—och massor av grepp.
Den är tysk, Tiff!
Och den kostar 9000 pund mer än den här.
Du kan köpa en Jaguar och köpa nya skjortor för alla pengar du sparar.
Han flyger! Jag flyger!
Han tror att det är slut.
Det är slut nu.
Oroa er inte, jag är inte död än.
Jag ska bekämpa honom påstränderna och på flygfälten.
Jag ska aldrig ge upp.
Ja, där ser ni. BMW M5 är den bästa bilen av dem.
Den har högre effekt, den är skönare att köra och är helt överlägsen.
Dags att köra hem.
Hur känns det nu, Tiff?
Känn kraften i en Jaguar—motor!
Känn kraften!
Du kan hälsa hem!
Det här är kul. Men det jag helst av allt vill göra—
—med Tiff och hans infernaliska och vulgära BMW—
—är det här...
Och såg ni hur Mercedesförsökte kopiera min idé i åretsLe Mans?
Rättsnyggt att lyfta i 320 knyck.
Menjag måste få äran för att hastartattrenden.
Jag körde över en Yugo med en stridsvagn.
Jag spelade krocktennis med två FSO Polonez.
Jag slet en Lada mitt itu.
Ochjag släppte en Porsche på en husvagn.
Vill ni gissa vad det blir i år? Nej, ni har fel.
För, mina damer och herrar—
—det är Hyundai Accent GLSi.
Nu är det säkert många i manchesterbyxor som tänker:
"Det är ju en sprillans ny liten bil som är full med nya idéer."
Och de har rätt. Om jag drar i det här handtaget öppnas dörren.
Sen hoppar man in, vrider om nyckeln—
—och 1,5—litersmotorn vaknar till liv.
Inget med bilen kommer som en otäck överraskning—
—men detfinnsinte så mycket atttycka om heller.
Om jag trampar på pedalen till höger så kör jag en smula fortare.
Om jag å andra sidan trampar på pedalen i mitten så sänker jag farten.
Om jag snurrar på den runda prylen på det här viset...
...svänger hela bilen runt kurvan.
Vrider jag knappen åt höger så blir det varmt i kupén.
Och åt vänster så blir det kallt igen.
En pryl mitt på instrumentpanelen kan fånga upp radiovågor.
Sen är det huvudnumret...
Vissa saker i bilen rör sig med hjälp av elektricitet.
Om jag trycker på den här knappen så åker rutan ner.
Men vill jag bli av med rutan så jag har en mycket bättre plan.
Hyundaien måste dö för att den görs i Korea—
—ett land där de äter hundar.
Där får man inte bara hund till jul. De brukar räcka till annandan också.
Dåjag kommer från ett land fullt av djurälskare skajag hämnas—
—och förvandla Accenten till en racebil.
En skrotbilsracer.
Hjälp attförstöra den fårjag av djuraktivister och hundälskare—
—som dykt upp i olika bilar och...
Åh nej! Vad gör han här?
Tiff, du hatar ju hundar.
Ja, jag hatar hundar. De skäller, hoppar upp på en och bajsar överallt.
—Vad gör du här då? —Jag hatar dig ännu mer.
Kom du ända hit för att mörbulta mig?
—Och det ska du göra i den där? —Hoppa in i din Hyundai.
—Vi ses där ute. —Det gör vi. Jag ska visa dig.
Då så. Då släpper vi krigshundarna.
Jag knuffade runt hundhataren Tiff för att hålla de andra bakom mig.
Menjag la ner min plan när han började bli otidig.
Flytta på dig!
Här gäller hundens lag!
Du slipper inte undan. Jag ska ta dig.
Du skäller på en oskyldig.
Min "doggybag" har utlösts!
Den funkar fortfarande!
Trots att doggybaggen utlöstes!
Då kör vi igen!
De flesta turades om att knapra på Accenten—
—men Tiffbeslutade att bli en riktig racka—
—och döda mig helt på egen hand.
Han missade.
Ochjag beslutade att inte väcka den hund som sover.
Då angrep han mig igen i ungefär 650 knyck.
Han missade igen.
Han var som en terrier och anföll gång på gång.
När alla andra var ute blev det etttvåmanskrig.
Men när slutet kom blev det patetiskt.
Men deträckte för att döda hans Triumph Dynamite—
—och en rasande Tiffbeslutade att utkrävasin hämnd manuellt.
Detfunkade inte heller.
Herrejävlar!
Även efter attjag blivit överkörd fanns det liv i den gamlajycken.
Såjag tog med den på en tur till ettrestaurangkökjag känner till.
Det är inte sant.
Vi har mörbultat den hela dan och den slår ändå tillbaka.
Titta, jag blöder. Titta!
Det ska stå dig dyrt, hjärtat. Det ska stå dig dyrt.
Det här är min stora kompis. Han heter Derek, han är kock—
—och han ska visa vår Hyundai hur det är att bli uppäten.
Förstavlägsnar vi skalet och tar ut de värdelösa inälvorna—
—med enjättelik pincett.
Detta kan sen kastas eftersom det är värdelöst.
Sen lyfter vi försiktigt bilen och lägger den i hushållsassistenten.
Vi sätter den på "extra kläm" och väntar tillsbilen plattastill.
Låtsafterna rinna ut och ställ sen försiktigt ner den på marken.
Detfina med det här är att den nickande hunden är oskadd—
—och att utseende och köregenskaper har blivit oändligt mycket bättre.
Och det var det.
Vi ses nästa gång.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2006